Credinciosii il sarbatoresc astazi pe Sfantul Dumitru cel Nou, ocrotitorul Bucurestilor
Calendarul ortodox il praznuieste pe Sfantul Dumitru cel Nou in data de 27 octombrie, la o zi dupa celebrarea Sfantului Mare Mucenic Dimitrie, Izvoratorul de mir.
Trecut in calendarul ortodox cu cruce rosie, Sfantul Dumitru cel Nou este ocrotitorul Bucurestilor, ale carui moaste sunt la Patriarhia Romana.
Dimitrie cel Nou, a trait in vremea drept-credinciosilor imparati romano-bulgari si era dintr-un sat care se numeste Basarabov, sat asezat pe marginea apei Lomului. La inceput a fost pastor de vite in satul lui, apoi vazand ca toate ale lumii sunt trecatoare, a iesit din satul Basarabov si s-a salasluit mai intai intr-o pestera din apropierea acestui sat, iar apoi s-a facut monah la manastirea care era inauntrul pesterii.
Dar cine poate spune ostenelile, postul, rugaciunea si privegherile pe care le facea si prin care s-a invrednicit si de darul facerii de minuni? EI si-a cunoscut si vremea iesirii sufletului din trup cand, intrand in mijlocul a doua pietre, si-a dat prealuminatul sau suflet in mana lui Dumnezeu.
Dupa multa vreme apa Lomului a venit mare incat a luat si lemnele si pietrele dimprejurul ei si atunci au cazut in apa si cele doua pietre, care erau in apropierea pesterii, impreuna cu moastele sfantului, si multa vreme au ramas acolo.
Vrand Dumnezeu sa-l descopere, s-a aratat ingerul Domnului in vis unei copile, fiica unui om drept-credincios, copila care patimea de duh necurat, si i-a zis:" Daca parintii tai ma vor scoate din apa- si i-a aratat locul- eu te voi tamadui pe tine". Sculandu-se dimineata copila, a spus parintilor sai visul pe care l-a avut.
Adunandu-se multi oameni si preoti, s-au dus toti impreuna la locul cel aratat de copila, unde de multe ori se arata o lumina si cei care o vedeau socoteau ca acolo este ascunsa o comoara de bani. Cautand cu tot dinadinsul, au aflat in apa sfintele moaste ale Cuviosului Dimitrie, care erau pline de mal si de prundis, si le-au scos intregi, stralucind ca aurul.
Luandu-le de acolo, le-au dus in satul Basarabov. Si strabatand vestea prin toate partile dimprejur despre aflarea sfintelor moaste ale lui Dimitrie, a ajuns si la urechile domnului de la Bucuresti, care indata a trimis preoti si boieri ca sa aduca moastele Sfantului Dimitrie si sa le aseze in biserica domneasca. Deci, mergand trimisii Domnului in satul Basarabov, au luat moastele sfantului si au purces cu ele ca sa le aduca in Valahia.
Ajungand cu dansele pana aproape de un sat care se cheama Rusi, au stat sfintele moaste la o fantana si de acolo sfantul n-a mai vrut a merge mai departe. Vazand preotii si boierii acea minune si nedumerindu-se ce sa fie, s-au sfatuit sa faca ceea ce au facut cei de alta semintie cu sicriul marturiei Domnului. Si au injugat doi juncani tineri neinvatati la carul cu moastele sfantului si l-au lasat sa mearga unde vor voi ei, caci din aceasta se va sti si voia sfantului.
Atunci juncanii s-au intors indata la Basarabov cu moastele sfantului si au stat in mijlocul satului. Iar preotii si boierii, intorcandu-se fara nici o isprava, au spus celui care i-a trimis despre toate acestea. Domnul Valahiei a trimis boieri cu bani si au facut o biserica cu numele cuviosului Dimitrie in satul Basarabov, in care au asezat moastele sfantului. Si multe minuni faceau acele moaste celor ce cu credinta nazuiau la el, dintre care vom consemna cateva de la oameni vrednici de credinta, care le-au vazut cu ochii lor si care le-au scris pentru popor, spre incredintarea si adeverirea celorlalte minuni.
Doua femei surori, Aspra sa Ecaterina, din satul care se numeste Cernavoda, au facut o preafrumoasa biserica, punandu-i hramul Adormirii Preasfintei Nascatoare de Dumnezeu, si s-au sfatuit intre ele cum ar putea face ca sa poata lua o particica din moastele Sfantului Dimitrie si s-o aduca in biserica lor, caci a le lua cu totul socoteau ca nu va voi sfantul, precum a si fost.
Deci, venind cu smerenie si cu evlavie si inchinandu-se sfantului, au luat in taina o mica particica din moastele lui si vrand sa plece cu carutele lor, caii nicidecum nu s-au putut misca din locul acela, cu toate ca vizitiii ii bateau mereu. Iar ele, cunoscand pricina, s-au coborat din carute si cu lacrimi au alergat si au cazut la moastele sfantului si punand particica la locul ei, s-au rugat sfantului sa le ierte greseala. Astfel, izbavindu-se de nevazuta oprire, s-au intors cu pace in satul lor.
Un iubitor de Dumnezeu, episcopul Ioanichie al Preslaviei, cazand intr-o boala foarte grea si neputandu-se vindeca, l-au purtat patru oameni la biserica Sfantului Dimitrie. Acolo l-au pus cu asternutul in biserica si, slujindu-se Sfanta Liturghie, dupa trei ceasuri s-a sculat sanatos si umbla pe picioarele sale, multumind lui Dumnezeu si laudandu-l pe sfant.